|
|
גם אחרי שנתגלה הסרטן בגרונה - תעתוע נבזי של הגורל, שלא איפשר לה ולנו ליהנות בשלמות מהקאמבק המפואר שלה - עוזרי, עקשנית וגיבורה, לא הרימה ידיים. לא ויתרה לרגע. לא על הניסיון להתיידד, לא על ההזדמנות להופיע, לא על הכשרון והאפשרות ליצור מוזיקה חדשה. המשיכה ליצור, לנגן ולהקליט, באותם חדווה וכשרון, גאון והתרסה. וגם לשיר, אפילו אחרי שאיבדה את מיתרי קולה. נכונה לכל הזמנה, לכל אירוח."
|
|
|
עמוס אורן נפרד מהמלכה האם של המוזיקה הים-תיכונית, שהלכה לעולמה אחרי מאבק ממושך במחלת הסרטן
אהובה עוזרי שהלכה מאיתנו, אחרי התמודדות ממושכת עם סרטן בגרונה, שלושה חודשים לפני יום הולדתה ה-69, היתה זמרת ויוצרת ייחודית בזמר העברי ויחידה במינה בזמר הים תיכוני.
הגיבורה הנשית הראשונה
כבת להורים ממוצא תימני וכילידת כרם התימנים, עוזרי החלה לשיר מגיל צעיר, בשמחות משפחתיות ובטקסים ובאירועים שכונתיים. הסקרנות הטבעית שלה הרחיבה את גבולות המוזיקה שלה ומשהחלה ליצור, בגיל מאוחר יחסית, שילבה במוזיקה התימנית מבית מוטיבים הודיים והשפעות ערביות.
אלבום הבכורה שלה "היכן החייל" (שהאגדה מספרת שבעקבות לכתו החליטה להישאר רווקה) ראה אור רק ב-1975. עיתוי, כשנתיים לאחר מלחמת יום כיפור, שתייג אותה - גם בעקבות תקליטיה הבאים - כזמרת דיכאון וכמבצעת שירי שכול. אולם דווקא הם הפכו אותה לגיבורה הנשית הראשונה של עידן הקאסטות, ולבטח הזמרת היחידה בתחום שנשלט על ידי זמרים-גברים. לימים זה מה שיהפוך אותה לדמות מרכזית, מיתית, כמלכה האם של המוזיקה הים תיכונית. באותן שנים, משני צדדי התפר שבין השבעים לשמונים של המאה הקודמת, הקליטה בקצב מסחרר, בין השאר את המנון קבוצת הכדורגל של בית"ר ירושלים (1976), והפכה לאחד הקולות הבולטים בזמר המזרחי, בזכות להיטים ושירים ששבו את לב הקהל כמו "עמק הפרחים", "אלילת האגם", "ילדה קטנה במזח", "קול קורא לי במדבר", "המלח", "לאן אלך" ו"אלוהיי". ודומה, שכמו במהלך חייה, לבטח לפניה ומן הסתם גם לאחר מותה, לא ידעה המוזיקה המסולסלת יוצרת פזמונים פוריה ומצליחה כמותה. גם מחנכת, מדריכה ומורה לפיתוח קול, שעל תלמידיה המוכרים נמנים זוהר ארגוב, רון שובל ושי צברי.
![אהובה-עוזרי-אילן-הבשור.jpg](/Habama/Upload/Music/אהובה-עוזרי-אילן-הבשור.jpg) אהובה עוזרי (צילום: אילן הבשור) אהובת התעשייה המקומית אולם רק בעשרים השנה האחרונות, עם הסימנים המובהקים הראשונים לעליית קרנה של המוזיקה המזרחית בפופ הישראלי, הפכה אהובה עוזרי לדארלינג של התעשייה. על הרהביליטציה שלה חתום יזם התרבות והמפיק ניצן זעירא, שבשנת 1999 גאל אותה מהאלמוניות והשכחה אליהן נאלמה, כשהפיק בעבורה בלייבל "נענע דיסק" שבבעלותו, את "צלצולי פעמונים" (בהפקתו המוזיקלית של משה דעבול). האלבום, שכלל גם את הלהיטים "אלוהיי" ו"אמי אמי", החזיר את עוזרי אל המקום לו היתה הכי ראויה - מרכז העשייה, מוקפת בתשומת לב, אהבה והערכה, מקבלת את ההזדמנות לעשות את מה שתמיד ידעה, רצתה ואהבה - ליצור ולהפיק, לנגן ולשיר. האלבום, כמו חברת התקליטים שעשתה אז צעדים ונחרצים מן השוליים אל המרכז, נתן חותמת סופית להשתלבות המוזיקה המזרחית האותנטית בתרבות הישראלית והכרה במעמדה הבכיר בתעשייה. גם כשהסרטן נתגלה בגרונה כשנה לאחר מכן - תעתוע נבזי של הגורל, שלא איפשר לה ולנו ליהנות בשלמות מהקאמבק המפואר שלה - עוזרי, עקשנית וגיבורה, לא הרימה ידיים. לא ויתרה לרגע. לא על הניסיון להתיידד, לא על ההזדמנות להופיע, לא על הכשרון והאפשרות ליצור מוזיקה חדשה. המשיכה ליצור, לנגן ולהקליט, באותם חדווה וכשרון, גאון והתרסה. וגם לשיר, אפילו אחרי שאיבדה את מיתרי קולה. נכונה לכל הזמנה, לכל אירוח.
![אהובה-עוזרי-יובל-אראל.jpg](/Habama/Upload/אהובה-עוזרי-יובל-אראל.jpg) אהובה עוזרי, סגיב כהן ודקלון (צילום: יובל אראל)
עדות למעמדה היו שירים שלה שחודשו שוב ושוב על ידי הגדולים שבכוכבי הזמר הים תיכוני - שרית חדד, ישי לוי, אייל גולן, יואב יצחק, נתי לוי ורבים אחרים, בהם גם דודו טסה. אולם רק בשליש האחרון של חייה הבוגרים, הצליחה עוזרי לעשות את הקרוס-אובר המושלם, להפוך ליקירת הרוק המקומי. תחילה עם "האיש ההוא" ליהודית רביץ ב"מפגשיר" של ערוץ 24, אחר כך "שירת הסטיקר" עם הדג נחש, וגם סיבוב קטן-גדול עם דודי לוי. השיא היה באלבומה האחרון, "מעליי דממה" (2013), ששמו יהיה מעתה מצבה וירטואלית מכמירה ומדמיעה לזכרה, שבו בכירי היוצרים בזמר העברי בהם חווה אלברשטיין, אהוד בנאי, ברי סחרוף, קורין אלאל, רונה קינן, קובי אפללו, דנה ברגר ונוספים, ביצעו שירים חדשים משלה, במעין הצדעה לכשרונה, לחשיבותה, למרכזיותה ולהשפעתה.
מורשת מפוארת הצדעה אחרת, חשובה לא פחות, הצליחו לעשות מוקדם יותר השנה, נציגים של שני דורות בזמר הים תיכוני - יוסי (דקלון) לוי הוותיק מזה (שאחותו נשואה לאחיה של עוזרי) וסגיב כהן הצעיר מזה, כשהקליטו מבחר (חסר ולא מקיף מספיק לטעמי) של עשרה מלהיטי העבר שלה בלבוש חדש. כשהושק האלבום עוזרי הצטרפה לסיבוב ההופעות של השניים, שהחל כמסע ניצחון ועתה מצטייר כסיבוב פרידה מאוהביה ברחבי הארץ. לאושרי, ראיתי את הופעתם פעמיים. הלב התרחב וגאה ואת העיניים הציפו בדמעות של אושר נוכח קבלת הפנים האוהבת, בעמידה על הרגליים ובתשואות ממושכות, מצד הקהל לאהובתו, האהובה עוזרי. ואי אפשר לשכוח את האופן שבו שילבה את כפות ידיה והרימה אותן לגובה העיניים ואף מעבר לראש, בהכרת תודה לצופים המריעים ואולי גם במחוות ניצחון (זמני, מתברר) על המוות שארב לנשמתה בשנים האחרונות.
![אהובה-עוזרי-רונן-ללנה.jpg](/Habama/Upload/אהובה-עוזרי-רונן-ללנה.jpg) אהובה עוזרי (צילום: רונן ללנה) לא פחות מאישיותה הבימתית, המלבבת והחייכנית תמיד, היתה גם אהובה עוזרי האשה. נערית, דקת גו וזקופה, ערנית, תוססת, טובת לב, מאירת פנים וחביבה לכל. מחליפה דאחקות, מחליקה צ'אפחות, שומרת על תקווה ומורל גבוה, כאילו שום דבר לא יכול לפגוע בה או להרע לה. כולה שפעת, שאו-טו-טו תחלוף. שום תלונה וקיטור, דיבורים של גזירת גורל, הלקאה עצמית או סימני ייאוש. אצילית ואופטימית ללא תקנה. כשמתה, היתה אהובה. ללא שונאים. הלכה לעולמה מוקפת אהבה. השאירה לנו צלצולי פעמונים, מורשת מפוארת, ואת הבולבולטרנג, כלי הנגינה ההודי הייחודי והבלבדי לה, שתחת אצבעותיה הזריזות לא חדל להפעים, להלהיב ולהקסים, ועתה יידום. מניין יבוא עזרו?
14/12/2016
:תאריך יצירה
|